Gi meg hånden!
Gi meg hånden.
- Du sa du ikke hadde vondt lenger. - Det fordømte korsettet strammer.
- Gir det seg ikke? Så umoderne. - Politilegen eier ikke motesans.
- l morgen er dagen. - Hva skjer i morgen?
l morgen kan jeg ta av korsettet. Da kan jeg klø meg som alle andre.
Denne elendige stokken ryker ut av vinduet og jeg blir en fri mann.
- Tror du mange menn har korsett? - Flere enn du tror.
- Snakker du av erfaring? - Gi deg ...
Hva skal du gjøre etter i morgen? Du har jo sluttet i politiet.
- Misbilliger du det? - Nei, det er ditt liv.
Du var den lovende unge advokaten som skulle bli politimester.
Jeg var nødt til å slutte. På grunn av høydeskrekk, akrofobi.
Jeg våkner om natten, jeg ser ham falle og prøver å nå ham ...
- Det var ikke din feil. - Det sier alle.
- Legene har jo forklart det, Johnny. - Ja, høydeskrekk gjør meg svimmel.
- For et tidspunkt å finne det ut på. - Du vil alltid ha det. Hvorfor slutte?
Skal jeg parkere meg bak et skrivebord? Hva med akrofobien?
Tenk om jeg sitter ved skrivebordet og en penn triller ned på gulvet -
- og jeg bøyer meg ned for å ta den opp? Bingo, akrofobien slår til.
- Hva har du tenkt å gjøre? - lngenting en stund.
Jeg er økonomisk uavhengig, som man sier. Relativt uavhengig.
- Hvorfor reiser du ikke bort en stund? - For å glemme? lkke lek mamma.
- Jeg bryter ikke sammen. - Har du hatt anfall siste uke?
Jeg har et nå. Musikken, Midge. Er ikke den litt ...
Hva er dette for en tingest?
En behå. Sånt kjenner vel du til. Du er en stor gutt.
- Jeg har aldri støtt på en sånn. - Den er ny. Et revolusjonerende løft.
Uten skulder- og ryggstropper, men den gjør alt det en behå skal.
Fungerer etter konsollbro-prinsippet.
En flyingeniør tegnet den i fritiden.
For en hobby. En gjør-det-selv-greie.
- Hvordan går det med kjærligheten? - Snakk om å holde seg til temaet.
- Vel? - Normalt.
- Skal du aldri gifte deg? - Det er bare én for meg, Johnny.
Meg, mener du? Vi var da forlovet en gang.
- l tre hele uker. - l den gode gamle collegetiden.
Det var du som brøt forlovelsen. Jeg er ledig. Ledige Ferguson ...
Husker du en Gavin Elster på college, Midge?
- Gavin Elster? - Ja, pussig navn.
- Det burde jeg ha husket. Nei. - Gavin ringte i dag.
Han forsvant under krigen, men han er åpenbart tilbake nå.
- Et misjon-nummer. - Er ikke det slumkvarteret?
Han er sikkert på bommen og vil flå deg for en drink.
Jeg kan fortelle ham om mine problemer.
- Men ikke i kveld. Skal vi ta en øl? - Dessverre, jeg må jobbe.
Da går jeg hjem.
Hva mente du med at jeg aldri blir kvitt det?
- Akrofobien. - Jeg spurte legen min.
Han sa at et følelsesmessig sjokk muligens kan hjelpe.
- Men ikke prøv et nytt svalestup. - Jeg tror jeg kan overvinne det.
Jeg har en teori. Hvis jeg kan venne meg til høyder, litt etter litt.
Trinnvist, altså. Jeg skal vise deg hva jeg mener.
Vi begynner med denne her.
- Den der? - Er Golden Gate-broen bedre? Se.
Da prøver vi. Sånn ... sånn ...
Jeg ser opp, jeg ser ned.
Jeg ser opp, jeg ser ned ... Det er lett som bare det.
- Her. - Takk. Sett den der.
Jeg tar det første trinnet. Sånn ...
- Og det andre trinnet. - Trinn to, skal bli.
Jeg ser opp, jeg ser ned ... Jeg skal kjøpe en høy trappestige.
- Ta det rolig nå. - Vi prøver. lngen problemer.
Lett som bare det. Jeg ser opp, jeg ser ned.
Jeg ser opp, jeg ser ned ...
Å, Johnny ...
- Hvordan startet du i verftsindustrien? - Jeg giftet meg inn i bransjen.
- lnteressant bransje. - Nei, den er kjedelig.
- Du gjør det ikke for å overleve. - Nei, men man får forpliktelser.
Min kone har ingen slektninger og noen måtte ivareta hennes interesser.
Hennes fars kompanjong driver verftet vårt i Baltimore på østkysten.
Skulle jeg arbeide med det, ville jeg hit.
- Jeg har alltid trivdes her. - Når kom du tilbake?
- For ett år siden. - Liker du byen?
San Francisco er forandret. Alt jeg forbinder med byen forsvinner.
- Som dette? - Ja, da hadde jeg likt det.
Stemning, spenning, makt ... frihet.
- Burde du ikke sitte ned? - Nei da.
Det var trist å lese om ulykken. Og du har sluttet i politiet?
- Er det et varig handikap? - Nei.
Jeg må unngå bratte trapper og høyder.
Som baren på toppen av The Mark. Men det fins barer på bakkenivå.
- Vil du ha noe å drikke nå? - Nei ... det er litt for tidlig for meg.
Det var vel alt. Jeg er ugift, har ingen kontakt med collegegjengen -
- og jeg er tidligere kriminalbetjent, og du er i verftsindustrien.
- Hva ville du, Gavin? - Jeg visste at du hadde sluttet.
Men jeg lurer på om du kan gjøre meg en tjeneste og skygge min kone.
Nei, det er ikke på den måten. Vi er lykkelig gift.
- Jeg er redd hun kan bli skadet. - Av hvem?
En som er død.
Scottie, tror du at noen fra fortiden, en som er død -
- kan trenge inn i og besette et levende menneske?
Hva sier du om jeg sier at jeg tror dette har skjedd med min kone?
Ta henne med til nærmeste psykiater, psykolog eller neurolog ...
Eller familiens huslege. Og be ham undersøke deg også.
Da kan du ikke hjelpe meg. Unnskyld at jeg opptok din tid.
Takk for at du kom, Scottie.
- Jeg mente ikke å være brå. - Jeg vet det høres idiotisk ut.
Du er fremdeles like realistisk som du alltid har vært, hva?
- Tror du jeg fantaserer? - Nei ...
Jeg fantaserer ikke. Jeg ville ikke vite hvordan.
Hun snakker med meg, og plutselig toner ordene ut i stillhet.
Øynene hennes mørkner og blir tomme.
Hun er et annet sted og er en jeg ikke kjenner.
Hun hører ikke at jeg roper.
Og med et dypt sukk er hun tilbake. Hun ser på meg med våkne øyne.
Hun vet ikke at hun har vært borte. Hun kan ikke si meg hvor eller når.
- Hvor ofte skjer det? - Oftere i det siste.
Og hun flakker omkring. Gud vet hvor.
Jeg fulgte etter henne en dag. Hun forlot leiligheten som en fremmed.
Hun gikk annerledes også. Hun satte seg i bilen -
- og kjørte til Golden Gate-parken. Åtte kilometer.
Hun satt og så ut over vannet på pilarene på den andre siden.
''Fortidens portal'', vet du. Hun satt helt stille en lang stund.
Jeg måtte dra til kontoret. Om kvelden spurte jeg henne hva hun hadde gjort.
Hun sa at hun hadde kjørt til Golden Gate-parken og sittet ved vannet.
Kilometertelleren i bilen hennes viste at hun hadde kjørt 15 mil.
Hvor dro hun?
Jeg må vite hvor hun drar og hva hun gjør før jeg går til leger.
- Har du snakket med leger om det? - Ja, i forsiktige ordlag.
Jeg vil vite mer før jeg overgir henne til den slags behandling. Scottie!
Jeg kan ordne med et pålitelig detektivbyrå.
- Jeg vil ha deg. - Det er ikke mitt felt.
Jeg trenger en venn, en jeg kan stole på. Jeg får snart panikk.
Jeg har trukket meg tilbake. Jeg vil ikke innblandes i dette.
Vi skal på premiere i operaen i kveld. Vi spiser på ''Ernie's'' først.
- Du kan treffe henne der. - ''Ernie's''?
Si meg, damen som sitter der inne ...
- Hvem er kvinnen på bildet? - Carlotta. Det står i katalogen.
- ''Portrett av Carlotta.'' - Kan jeg ta denne? Takk.
Ja?
- Kan jeg hjelpe deg med noe? - Ja. Eier du dette hotellet?
Hvem har værelset to trapper opp i det hjørnet?
Vi kan ikke gi slike opplysninger.
Våre gjester har rett til privatliv. Og jeg tror det er forbudt.
Jeg tror ikke noen har noe imot det, men ...
- Har hun gjort noe ulovlig? - Bare svar på spørsmålet.
Tenk at den søte piken ...
- Hva heter hun? - Miss Valdes. Det er spansk.
- Carlotta Valdes? - Akkurat. Utenlandsk, men vakkert.
- Hvor lenge har hun hatt rommet? - l to uker. Hun betaler i morgen.
- Overnatter hun her noen gang? - Nei, hun sitter der to dager i uken.
Jeg stiller ingen spørsmål så lenge de oppfører seg. Men jeg må si ...
- lkke fortell at jeg har vært her. - Hun har ikke vært her i dag.
- Jeg så henne nettopp gå inn. - Hun har aldeles ikke vært her.
Jeg hadde sett henne. Jeg har stått her og oljet plantene mine.
Og der ser du ... Nøkkelen hennes henger på kroken.
- Kan du gå opp og se etter? - På rommet? Hvis du insisterer.
- Men det virker fjollete. - Takk.
Kriminalbetjent!
Vil du komme opp og se?
- Bilen hennes er borte. - Hvilken bil?
Midge ... Vet du om noen som er ekspert på San Franciscos historie?
Det er sånt jenter elsker. lkke noe ''hei, så fin du er!''
Men bare ''vet du om noen som er ekspert på byens historie?''...
- Vet du om noen? Du kjenner jo alle. - Professor Saunders på Berkeley.
Nei, ikke sånn historie. Småsaker, mennesker man aldri har hørt om.
Du mener bohemtiden i gode, gamle San Francisco?
Som hvem skjøt hvem på Embarcadero i august 1879.
- Ja, akkurat. - Pop Leibel i Argosy-bokhandelen.
Hva vil du vite?
Hvem som skjøt hvem på Embarcadero i august 1879.
Du er ikke kriminalbetjent lenger. Hva er på gang?
- Kjenner du Pop Leibel godt? - Ja.
Da drar vi, du må presentere meg. Ta på hatten.
Jeg trenger ingen hatt.
Hva dreier det seg om, Johnny?
Hallo ... Vent litt.
Ja, selvfølgelig husker jeg Carlotta.
Vakre Carlotta. Triste Carlotta.
Hva har det gamle trehuset på Eddy Street med henne å gjøre?
Huset ble bygget til henne for mange år siden.
- Av hvem? - Av ... av ...
Nei, jeg husker ikke navnet.
- En rik og mektig mann. En sigarett? - Nei takk.
- En sigarett, unge frøken? - Nei takk.
Det er ingen uvanlig historie.
Hun kom fra et lite sted sør for San Francisco.
Fra et misjonssted, visstnok.
Ung, ja. Veldig ung.
Mannen fant henne på varieté-teatret hvor hun sang og danset.
Han tok henne -
- og bygget det store huset på vestkanten.
Og ... det var et barn.
Ja, riktig, et barn.
Jeg vet ikke hvor lang tid det gikk eller hvor lykkelige de var.
Men så vraket han henne. Han og hans kone hadde ingen barn.
Så han beholdt barnet og skjøv henne vekk.
Man kunne gjøre sånt på den tiden. De hadde makt og frihet.
Og hun ble triste Carlotta.
Ensom i det store huset, flakkende rundt i byens gater.
Klærne hennes ble gamle, lappete og skitne.
Og gale Carlotta ...
... som stoppet mennesker på gaten for å spørre:
''Hvor er barnet mitt? Har du sett mitt barn?''
- Stakkars liten. - Og så døde hun?
Hun døde. Ved egen hånd.
Det fins mange slike historier.
- Takk, mr Leibel. - lngen årsak.
Vent litt! Farvel, Pop. Takk for hjelpen.
Betal meg nå, Johnny. For at jeg tok deg med hit. Fortell.
- Det er ingenting å fortelle. - Da blir det korsettet igjen.
Kom, så kjører vi.
- Sånn er det. - Det er ikke alt.
- Jeg har sagt nok. - Hvem er mannen og kona?
- Hopp ut. Jeg har ting jeg må gjøre. - Det er din gamle venn Elster.
Min teori er at vakre og gale Carlotta går igjen og har besatt Elsters kone.
- Kom igjen, Johnny. - Det er bare noe han tror.
- Hva tror du? - Jeg ...
- Er hun vakker? - Carlotta?
Nei, Elsters kone.
Ja, man kan vel si hun er ...
Jeg tror jeg tar en titt på portrettet. Ha det. Ha det!
- Du kan jobben din, Scottie. - Det er Carlotta Valdes.
- Det er ting du ikke har fortalt. - Jeg visste ikke hvor hun førte deg.
- Men du visste dette. - Ja.
Se frisyren.
Og min kone Madeleine har flere smykker som tilhørte Carlotta.
Hun arvet dem, men bar dem aldri. De var for gammeldagse.
lkke før nå. Når hun er alene tar hun dem frem -
- og ser på dem, holder i dem, forsiktig og nysgjerrig.
Hun stirrer på seg selv i speilet -
- og går inn i den andre verdenen og blir en annen igjen.
Var Carlotta Valdes din kones bestemor?
Oldemor. Barnet som ble tatt fra henne -
- og som Carlotta sørget seg til døde over, var Madeleines mormor.
Og hotell McKittrick er Valdes' gamle hus.
Det forklarer saken. Hvem som helst kan bli besatt med en slik bakgrunn.
Hun kjente ikke til Carlotta Valdes.
Kjenner hun ikke til graven ved misjonen eller huset på Eddy Street?
- Portrettet på kunstmuseet? - lngenting.
- Og når hun besøker disse stedene? - Da er hun ikke lenger min kone.
- Hvordan vet du mer enn henne? - Moren hennes fortalte det meste.
- Resten har jeg gravet frem. - Men ikke et ord til sin datter?
Hun var redd. Hennes mormor ble gal og begikk selvmord.
Madeleine har hennes blod.
Denne trenger jeg.
Madeleine? Madeleine?
Har du sett mitt barn?
Ja?
Nei, det er ingen fare. Jeg ringer senere.
Ja ... Ja.
Går det bra?
Du vil vel ha denne.
Kom og varm deg ved peisen.
Hva gjør jeg her? Hva er skjedd?
Du falt i San Francisco-bukten.
Jeg forsøkte å tørke håret ditt. Klærne dine er snart tørre.
Kom og sett deg ved peisen.
Her får du noen puter.
Vær så god.
Vil du ha kaffe?
Jo, drikk litt. Eller vil du ha en drink?
Jeg falt i bukten og du fisket meg opp?
- Akkurat. - Takk.
- Du husker ingenting? - Nei, jeg ...
Husker du hvor du var?
Ja, naturligvis husker jeg det.
Men så må jeg ha blitt ør og besvimte.
- Hvor var du? - Ved Old Fort Point, ute i Presidio.
- Jeg husker det. Jeg drar ofte dit. - Hvorfor drar du dit?
Jeg synes det er så fint der. Særlig i solnedgangen.
- Takk for peisen. - Og før det?
- Når da? - l ettermiddag.
- Jeg flakket omkring. - Ja, men hvor var du like før?
Nede i byen og handlet.
Drikk litt kaffe. Den er sikkert varm ennå.
- Du spør veldig direkte. - Jeg mente ikke å være uhøflig.
Du er ikke det. Du er bare direkte.
- Hva gjorde du ved Old Fort Point? - Jeg bare flakket omkring.
- Liker du også stedet? - Ja.
- Hvor var du før det? - Ved Æreslegion-palasset.
- På kunstmuseet. - Er det ikke fint?
Jeg har aldri vært der inne, men det ser fint ut fra utsiden.
Flaks for meg at du flakket omkring. Takk.
- Jeg har vært til mye bry for deg. - Slett ikke.
Da du ...
- Jeg hadde spenner i håret. - Å, ja. De er her inne.
Og vesken min.
- Vær så god. - Takk.
- Du skulle ikke ha ført meg hit. - Jeg visste ikke hvor du bodde.
Du kunne ha sett i bilen. Men du vet vel ikke hvilken det er.
Jo, den står ute. Men jeg trodde ikke at du ville dra hjem i den tilstanden.
Jeg er glad for at du ikke gjorde det. Ellers hadde jeg ikke fått takket deg.
Men vi kjenner ikke hverandre. Jeg heter Madeleine Elster.
- Jeg heter John Ferguson. - Et staut navn.
- Er det John eller Jack blant venner? - Gamle venner kaller meg John.
- Bekjente kaller meg Scottie. - Jeg kaller deg mr Ferguson.
Nei, vær så snill. Etter i dag bør du kalle meg Scottie.
- Kanskje til og med John. - Jeg foretrekker John.
- Sånn. Hva driver du med, John? - Jeg flakker omkring.
Det er et bra yrke. Bor du her alene?
- Man bør ikke bo alene. - Noen foretrekker det.
Nei, det er galt.
Jeg er gift.
Har dette hendt deg før?
- Hva da? - At du har falt i bukten.
Nei, det har aldri hendt før. Jeg falt ut fra robåter som liten.
Og jeg falt i elva da jeg hoppet fra sten til sten.
Men jeg har aldri falt i San Francisco-bukten.
- Har du gjort det? - Nei, det var første gang for meg òg.
Du skal få mer kaffe.
- Hallo? - Hun har ikke kommet.
Hun er her. Vi kommer snart.
- Hva har hendt? - Hun falt i bukten.
- Hallo? - Ble hun skadet?
Nei, hun klarer seg fint. Men hun vet det ikke.
Forstår du? Hun vet ikke hva som skjedde.
Madeleine er 26. Carlotta Valdes begikk selvmord da hun var 26.
Vent litt, Gavin.
Nå da, Johnny ... Var det et spøkelse? Var det gøy?
Er brevet til meg?
Ja. Hei.
Jeg ble urolig da du stakk av i går.
- Jeg følte meg plutselig så dum. - Hvordan har du det?
Jeg har det bra. lngen ettervirkninger.
- Men vannet var kaldt, hva? - Ja.
Det var dumt gjort av meg. Du var så snill.
Jeg skrev for å takke og be om unnskyldning.
- Du har ingenting å unnskylde. - Det må ha vært brysomt for deg.
Slett ikke, det var en fornøyelse ... å snakke med deg.
Det var hyggelig å snakke med deg også.
Jeg får hente posten.
- Vil du ha en kopp kaffe? - Nei takk.
Jeg hadde ikke adressen din, men jeg hadde Coit Tower som landmerke.
For en gang skyld er jeg glad for Coit Tower.
Det håper jeg også. At vi treffes igjen en gang.
Det har vi gjort.
Farvel.
- Hvor skal du? - Jeg vet ikke.
- Ut å handle? Skal du noe sted? - Nei, jeg skal bare flakke litt rundt.
- Det hadde jeg tenkt å gjøre òg. - Ja, det er sant. Det er jo jobben din.
- Er det ikke litt bortkastet ... - At vi flakker rundt hver for oss?
Én flakker, to er alltid på vei et sted.
- Nei ... ikke nødvendigvis. - Du lot døren stå åpen.
Jeg er snart tilbake.
- Hvor gamle? - 2000 år eller mer.
- De eldste levende ting? - Ja. Har du vært her før?
- Nei. - Hva tenker du på?
På alle som har dødd mens trærne fortsatte å leve.
De heter Sequoia sempervirens, evig grønne, med evig liv.
Jeg liker det ikke. Å vite at jeg må dø.
Her er et tverrsnitt av ett av de gamle trærne som er felt.
1066 Slaget ved Hastings
1 776 Uavhengighetserklæringen 1930 Treet felles
Her et sted ble jeg født.
Og der døde jeg.
Det var bare et øyeblikk for deg. Du merket det ikke engang.
Madeleine?
- Hvor er du nå? - Her med deg.
- Hvor da? - Ved de gamle trærne.
Har du vært her før? Når?
- Når ble du født? - For lenge siden.
Hvor da? Når? Fortell, Madeleine.
Hvor drar du? Hva fører deg bort?
Da du hoppet i vannet, visste du ikke hvor du var.
Hvorfor hoppet du? Hva var det inni deg som sa du skulle hoppe?
- Hva var det? - lkke spør, vær så snill!
- Kjør meg vekk herfra. - Skal jeg kjøre deg hjem?
Et sted det er lyst.
Og lov meg aldri å spørre mer. Vær så snill å love meg det.
- Hvorfor løp du? - Jeg har ansvaret for deg.
Kineserne sier man har ansvaret for de menneskene man redder livet på.
- Jeg må vite det. - Jeg vet så lite.
Det er som om jeg gikk gjennom en lang korridor -
- med fragmenter av en gammel speilbekledning.
Når jeg kommer til enden av korridoren, er det bare mørke.
Og jeg vet at når jeg går inn i mørket ... så dør jeg.
Men jeg har aldri nådd enden. Jeg har alltid vendt tilbake før det.
- Unntatt en gang ... - l går.
Du visste ikke hva som hadde hendt og ikke hvor du var.
Men korte bilder, speilstykker ... Husker du dem?
- Hva husker du? - Et rom ... og jeg sitter der alene.
- Alltid alene. - Hva mer?
- En grav. - Hvor?
Jeg vet ikke. Graven er åpen og jeg står og ser ned i den.
- Det er min grav. - Hvordan vet du det?
- Står det noe navn på stenen? - Nei.
Den er ny og blank og venter.
- Hva mer? - Denne delen er en drøm.
Jeg ser et tårn, en klokke og en hage nedenfor.
Det ser ut som en spansk landsby. Så slukker bildet og forsvinner.
- Ser du et portrett? - Nei.
Kunne jeg bare finne nøkkelen, og sette ting sammen ...
For å bortforklare det? Det fins en forklaring, forstår du.
At jeg er gal, det er en forklaring.
Madeleine!
Å, Scottie! Jeg er ikke gal. Jeg vil ikke dø.
Men noen inni meg sier at jeg må dø. lkke slipp meg, Scottie.
- Jeg er her, jeg holder deg. - Jeg er så redd.
- Bli hos meg. - Alltid.
Hei, Johnny.
- Fikk du beskjeden? - Ja.
Jeg henter noe å drikke.
Når begynte du å stikke lapper under menns dører?
Du tar ikke telefonen. Du er bra opptatt til å ha lite å gjøre.
- Hvor holder du til for tiden? - Jeg flakker omkring.
- Hvor da? - Rundt omkring.
Hvorfor var du så desperat etter å treffe meg?
Jeg skrev bare: ''Hvor er du?'' Det lyder da ikke særlig desperat.
Jeg kunne merke en undertone.
Jeg tenkte at du etter en drink og litt mat ville invitere på kino.
Gjerne det. Hva skal vi snakke om over maten?
- Litt av hvert. - Hva jeg har gjort?
Hvis du vil. Vi skal ikke snakke om noe du ikke vil snakke om.
- Hva har du gjort? - Flakket omkring.
- Hva har du gjort? - Jeg har hatt det kjempegøy.
- Jeg har begynt å male igjen. - Undertøyavdelingen er et sidespor.
Det er et levebrød. Men jeg er fornøyd med det.
- Er det et stilleben? - Nei ... ikke egentlig.
- Vil du se? - Ja.
Jeg tenkte å gi det til deg.
- Johnny ... - Nei, det er ikke morsomt, Midge.
Johnny? Jeg tenkte bare ...
Vi går på kino en annen kveld.
Johnny?
Marjorie Wood, din tåpe! ldiot!
Dumt, dumt, dumt!
- Madeleine? Hva er det? - Jeg ville treffe deg.
- Hva har hendt? - Jeg har drømt drømmen igjen.
Det ordner seg. Du skal få litt konjakk.
Drikk dette. Det er som medisin.
Det var en drøm. Du er våken nå.
Det er bra nå. Kan du fortelle det?
Det var tårnet og klokken i den spanske landsbyen igjen.
- Denne gangen var alt så tydelig. - Fortell.
Det var et torg, en gressplen med trær og en gammel spansk kirke.
Overfor plenen var det et grått trehus med veranda og vinduslemmer.
En liten hage og et vognskjul med gamle vogner på rad og rekke.
For enden av plenen lå et hvitt stenhus med en pepperbusk utenfor.
Og et trehotell fra gamle dager? Og en mørk bar -
- med lavt tak og oljelamper?
Alt fins. Det er ingen drøm.
- Du har vært der før og sett det. - Nei, aldri.
16 mil sør for San Francisco ligger en gammel spansk misjon -
- som er bevart som museum. Tenk etter, kjære.
- Du har vært der og sett det. - Nei, jeg har aldri vært der ...
- Jeg har aldri vært der. - Tenk. Hva ble du skremt av?
Jeg sto alene på plenen og lette etter noe.
Så begynte jeg å gå mot kirken.
Så senket mørket seg og jeg var alene.
Jeg ble dratt inn i mørket og måtte kjempe for å våkne.
Alt vil ordne seg nå. Du har gitt meg noe å arbeide med.
Vi drar til misjonen i dag. Da vil du huske alt -
- og drømmen vil gå i oppløsning. Det lover jeg. Forstår du?
- Jeg skal kjøre deg hjem. - Nei, jeg klarer meg.
Kom tilbake i tolvtiden.
Madeleine? Hvor er du nå?
- Her med deg. - Og alt er virkelig.
lkke bare som for 100 år siden, eller for ett år siden -
- eller når det var du var her. Tenk på når du var her, Madeleine.
Da var det ikke så mange vogner.
Og det sto hester i båsene. En brun, to svarte og en grå.
Det var yndlingsstedet vårt, men vi fikk ikke lov å leke her.
Søster Teresa skjente på oss ...
Se her. Her er den grå hesten.
Den kommer ikke så lett ut og inn av stallen ved egen hjelp.
Men det fins en forklaring på alt.
Prøv, Madeleine.
For min skyld.
- Jeg elsker deg, Madeleine. - l like måte. Det er for sent ...
- Nei, vi er sammen nå. - Det er noe jeg må gjøre.
Det er ingenting du må gjøre.
Du er ikke besatt. Du er trygg sammen med meg.
Nei, det er for sent.
Det er for sent. Dette skulle ikke ha skjedd!
- Vår kjærlighet er alt som teller. - Slipp meg!
- Tror du at jeg elsker deg? - Ja.
Skulle du miste meg, så vit at jeg alltid ville ha elsket deg.
Jeg kommer ikke til å miste deg.
- La meg gå inn i kirken. Alene. - Hvorfor det?
Madeleine!
Madeleine?
Madeleine!
Mr Elster mistenkte at hans kone ikke var ved sine fulle fem -
- og lot mr Ferguson passe på henne så hun ikke skulle komme til skade.
Elster tenkte på å sende sin kone på et mentalsykehus -
- hvor hun ville få behandling av spesialister.
Tidligere kriminalbetjent Ferguson syntes å være en passende beskytter.
Et uheldig valg, som dere forstår. Og mannen kan vel neppe klandres.
Han ventet med å søke hjelp til han fikk opplysninger om hennes atferd -
- av Ferguson. Han gjorde alt for å beskytte sin kone -
- og kunne ikke vite at Fergusons høydeskrekk -
- skulle gjøre ham handlingslammet.
Dere har hørt Fergusons tidligere sjef -
- kriminalsjef Hansen fra den store by i nord -
- vitne om Fergusons bedrifter. Hansen lovpriste ham.
Det faktum at Ferguson under lignende omstendigheter -
- lot en kollega styrte i døden, avviser Hansen som ''en ulykke''.
Ferguson må roses for at han en gang reddet livet hennes -
- da hun kastet seg i bukten.
Det er synd at han, da han visste om hennes selvmordstendenser -
- ikke anstrengte seg mer den andre gangen.
Men vi skal ikke dømme over Fergusons manglende handlekraft.
Han gjorde ingenting. Og loven sier lite om ugjorte saker.
Ei heller skal hans underlige oppførsel etter å ha sett kroppen falle -
- påvirke deres kjennelse. Han forlot ganske enkelt åstedet.
Han påstår at han ikke husker noe -
- før han kom til San Francisco flere timer senere.
Dere kan velge å tro det eller ikke.
Eller dere kan tro at han etter for annen gang å ha tillatt noen å dø -
- ikke holdt ut den tragiske følgen av sin egen svakhet, og løp sin vei.
La det ikke påvirke kjennelsen.
Det er en sak mellom ham og hans samvittighet.
Ut fra bevisene om Madeleine Elsters sinnstilstand før sin død -
- måten hun døde på og obduksjonen som viste dødsårsaken -
- burde saken være enkel.
Trekk dere gjerne tilbake nå.
- Vi har nådd en kjennelse. - Takk.
''Vi finner at Madeleine Elster begikk selvmord i en sinnsforvirret tilstand.''
Kjennelsen vil bli protokollført. Dere kan gå.
- La oss gå, Scottie. - Kan jeg snakke med ham litt?
Scottie ...
Det var harde ord. De har ingen rett til å snakke til deg på den måten.
Det er min skyld som involverte deg.
Nei, du behøver ikke å si noe. Jeg reiser min vei for godt.
Jeg orker ikke å bli her. Jeg avslutter hennes og mine saker -
- og reiser så langt vekk jeg kan. Kanskje til Europa.
Jeg kommer nok aldri tilbake.
Farvel, Scottie.
Er det noe jeg kan gjøre for deg før jeg drar ...?
De vil aldri forstå. Du og jeg vet hvem som drepte Madeleine.
Kom, så går vi.
Det er Mozart. Wolfgang Amadeus.
Damen på musikkterapien sa at Mozart er mannen for deg.
Kosten som feier vekk spindelvevet.
Det sa hun.
Det er flott at de har alt på bånd. De har musikk for periodedrankere -
- musikk for melankolikere og musikk for hypokondere.
Lurer på hva som vil skje hvis de forveksler journalene.
Jeg tok med annen musikk også. Du kan jo se hva du liker.
Den slås av automatisk.
Å, Johnny ... Du må forsøke, Johnny.
Du er ikke fortapt, mamma er her.
Må jeg gå? Ja vel.
Jeg kommer tilbake, John. Skal jeg skru av musikken?
Du vet ikke engang at jeg er her, gjør du vel?
Men jeg er her.
Kan jeg få snakke med legen?
Det er miss Wood.
- Vær så god. - Ja, miss Wood?
Hvor lang tid vil det ta deg å få ham ut av dette?
Minst et halvt år. Det kommer an på ham selv.
Han snakker ikke.
Han lider av akutt melankoli og et skyldkompleks.
Han klandrer seg selv at hun døde. Vi vet lite om hva som hendte før.
- Jeg vet noe. Han elsket henne. - Det kompliserer jo problemet.
Dessuten elsker han henne ennå.
Og jeg tror ikke at Mozart hjelper et dugg.
Hvor har du fått denne bilen fra?
Jeg kjøpte den av Gavin Elster da han flyttet.
Kjente du dem? Jeg kjente ikke den stakkars kvinnen.
- Er det sant at hun ...? - Jeg beklager.
God kveld.
En whisky og soda.
- Hva er det? - Kan jeg få stille noen spørsmål?
- Hvem er du? - Jeg heter John Ferguson.
- Er det en gallupundersøkelse? - Nei, jeg vil bare spørre om noe.
- Bor du her? - Nei, jeg så deg gå inn ...
Sjekker du meg? Du er ikke lite frekk som følger etter meg opp hit.
- Stikk! - Jeg vil bare snakke.
- Jeg skriker snart. - Jeg skal ikke gjøre deg noe.
- La meg få snakke med deg. - Om hva da?
- Om deg. Du minner meg om noen. - Den har jeg hørt før.
Jeg minner om en som forlot deg for en annen, men du elsker henne.
- Så så du meg og det sa klikk. - Det er ikke så langt fra sannheten.
- Den går ikke med meg. - La meg få komme inn.
La døren stå på gløtt. Jeg vil bare snakke med deg.
- Jeg advarer deg, jeg skriker høyt. - Det er ikke nødvendig.
Du ligner ikke en massemorder. Hva vil du vite?
- Hvem du er. - Judy Barton. Jeg er ekspeditrise.
- Hva gjør du her? - Jeg bor her.
- Hvor lenge? - l tre år.
- Hvor bodde du før? - l Salina, Kansas.
- Hva vil du egentlig? - Jeg vil bare vite hvem du er.
Det sa jeg jo. Jeg heter Judy Barton og er fra Salina, Kansas.
Jeg jobber i Magnin og bor her. Må jeg bevise det?
Ja vel. Kansas-sertifikatet mitt ...
Judy Barton, nr Z-296794. Maple Avenue 425, Salina, Kansas.
Ser du denne adressen? Det er dette stedet her.
Et California-sertifikat utstedt 25. mai 1954.
Vil du sjekke fingeravtrykket mitt, eller er du fornøyd?
Du kan bare gå, om du er fornøyd eller ikke.
Jøss ... Du er hardt angrepet, hva?
Ligner jeg virkelig?
Hun er død, ikke sant?
Jeg beklager. Unnskyld at jeg skrek til deg.
Ja, det er meg og mamma.
Det er far. Han er død. Mamma giftet seg igjen.
Men jeg likte ikke fyren og flyttet til solrike California.
Jeg har bodd her i tre år. Æresord.
Vil du spise middag med meg? Jeg skylder deg noe etter dette.
- Slett ikke. - Gjør du det for min skyld?
- Middag og hva mer? - Bare middag.
- Fordi jeg minner deg om henne? - Fordi jeg vil spise middag med deg.
Jeg har gått ut med ukjente før. Og jeg har blitt sjekket opp før også.
- Greit. - Da sier vi om en halvtime.
- Jeg må skifte og pynte meg litt. - En time? Greit.
Kjære Scottie. Du har altså funnet meg.
Jeg har fryktet og håpet på dette og lurt på hva jeg skulle si til deg.
Jeg ville treffe deg en gang til. Jeg forsvinner nå så du kan slutte å lete.
Du må få sjelefred. lkke bebreid deg selv.
Du var offeret og jeg verktøyet i Gavin Elsters plan om å myrde kona.
Jeg lignet henne og han kledde meg ut som henne.
Hun bodde på landet og var sjelden i byen.
Du skulle bevitne selvmordet. Carlotta-historien skulle få deg til -
- å vitne om at Madeleine ønsket å ta livet av seg.
Han visste at du aldri ville gå opp i tårnet.
Han gjorde ingen feil. Jeg gjorde feilen å forelske meg.
Det inngikk ikke i planen. Jeg lengter sånn etter din kjærlighet.
Kunne jeg, ville jeg fortsatt løgnen i håp om at du ville elske meg -
- for den jeg er, og glemme den andre og det som har vært.
Men jeg vet ikke om jeg våger å prøve.
Jeg gjør det. Sånn.
- Takk igjen. Ha det. - Kan vi ses i morgen?
- l morgen kveld? Vel, jeg ... - Nei, i morgen formiddag.
- Jeg må på jobb. - lkke gå dit.
Skal jeg leve av oljebrønnene mine?
- La meg ta vare på deg, Judy. - Nei, ellers takk.
- Du forstår ikke, Judy. - Jeg har forstått siden jeg var 1 7 år.
- Og neste skritt er ...? - Nei, nei.
Hva er det da?
Vi kan treffes ofte ...
Hvorfor? Fordi jeg minner deg om henne?
Det er ikke særlig smigrende.
- Og ingenting annet? - Nei.
- Det er heller ikke så smigrende. - Jeg vil treffe deg så ofte jeg kan.
Jeg kan sikkert ringe forretningen i morgen ...
... og finne på en unnskyldning.
- Velg en. - Den liker jeg.
- Denne? - Ja.
Den er nydelig.
Sånn, ja. Nå kjøper vi klærne.
- Mener du det? - Der borte på Ransohoffs.
- Du behøver ikke, Scottie. - Jeg vil.
- Nei, den ligner overhodet ikke. - Du sa grå.
- Jeg vil ha en enkel, grå drakt. - Jeg liker den, Scottie.
- Nei, den er ikke riktig. - Herren vet visst hva han vil ha.
Vi finner den nok.
- Hva gjør du, Scottie? - Jeg prøver å finne en drakt til deg.
Jeg likte den andre hun viste. Og denne er kjempefin.
- De er ikke riktige. - Du mener den vi hadde for litt siden.
Jeg skal se. Kanskje vi har modellen ennå.
Skal jeg ha den drakten hun hadde? Skal jeg gå kledd som hun?
- Jeg vet hva som kler deg. - Nei, jeg gjør det ikke!
Judy!
- Jeg vil bare se hvordan du ser ut. - Nei, jeg vil bare vekk herfra.
Gjør det for min skyld.
- Den er det. - Det ante meg.
- Jeg liker den ikke. - Passer den?
Med få endringer. Det er fruens størrelse.
- Takk. Du skal snart få prøve den. - Når er endringene ferdige?
- Kan vi få den til i kveld? - Hvis det er nødvendig.
Vi vil gjerne se på en aftenkjole. Sort, langermet og med firkantet hals.
Skal si du vet hva du vil ha. Jeg skal se etter.
- De er det. Har dere dem i brunt? - Ja.
Drikk dette. Det er som medisin.
- Hva skal alt dette være godt for? - Jeg vet ikke.
lkke for noe, antar jeg. Jeg vet ikke.
La meg være i fred. Jeg vil vekk herfra.
- Det kan du ikke. - Nei, du lar meg ikke reise.
Og jeg vil ikke reise.
Disse har vært de første lykkelige dagene jeg har hatt på et år.
Jeg vet det. Det er fordi jeg minner deg om henne.
- Og likevel ikke nok. - Nei. Nei, Judy.
Det er deg også. Det er noe i deg som ...
- Du vil ikke engang ta i meg. - Jo da.
Kan du ikke like meg for den jeg er?
l begynnelsen var det så fint. Vi hadde det gøy.
Så begynte du med klærne.
Jeg kan bruke klærne, hvis du vil. Bare du liker meg.
- Hårfargen din. - Nei!
Det kan da ikke spille noen rolle for deg.
Hvis ... jeg lar deg forvandle meg, er det nok?
Hvis jeg gjør som du sier ... kommer du til å elske meg?
Ja. Ja.
Da gjør jeg det. For nå bryr jeg meg ikke om meg selv.
Kom og sett deg ved peisen.
Det tar flere timer. Hun sa at du kan gå hjem og vente.
Nei, si at jeg venter på hotellet.
- Er du sikker på hårfargen? Og ...? - Ja, vi vet hva du vil ha.
Nå?
Det skulle være gredd bakover og med knute i nakken, sa jeg.
Vi prøvde. Men jeg kledde det ikke.
Vær så snill ...
- Hvor skal vi spise? På ''Ernie's''? - Du liker visst ''Ernie's''.
Det er jo tross alt vårt sted.
Hei, elskede. Er jeg fin?
- Kan du ikke bedre? - Kom.
- Nei, du roter meg til. - Ja, nettopp. Kom hit.
Det er for sent, jeg har sminket meg. Jeg ble plutselig sulten.
- Vil du gå et annet sted? - Nei da.
Jeg vil ha en sånn stor, herlig biff.
La meg se ... Som forrett tror jeg ...
Hjelp meg med denne.
- Hvordan gjør man dette? - Ser du ikke det?
- Sånn. - Takk.
Jeg er snart klar. Jeg må bare finne leppestiften.
Hvor la jeg den? Jeg hadde den nettopp.
Kanskje den ligger her. Her er den.
Nå er jeg klar.
Vil du rote meg til litt?
Nå er du vel min, Scottie?
Skal vi dra ut av byen og spise? Vi kan kjøre ned til Peninsula.
Hvis du vil ...
- Vi kjører veldig langt. - Jeg hadde lyst til å kjøre.
- Er du veldig sulten? - Nei, det går bra.
Hvor kjører du?
Jeg må gjøre en siste ting.
Så er jeg fri fra fortiden.
- Hva skal vi her, Scottie? - Det sa jeg jo.
Jeg må gå inn i fortiden en gang til, for siste gang.
- Hvorfor akkurat her? - Madeleine døde her, Judy.
- Jeg blir ikke med ... - Jo, du må.
- Hvorfor det? - Du må være Madeleine en stund.
- Og så er vi begge fri. - Jeg er redd.
Jeg må fortelle deg om Madeleine. Akkurat der ...
Der kysset jeg henne for siste gang.
Hun sa: ''Skulle du miste meg, så vit at jeg alltid ville ha elsket deg.''
Og jeg sa: ''Jeg mister deg ikke.'' Men det gjorde jeg.
Og så snudde hun seg.
Og løp inn i kirken.
Jeg løp etter, men det var for sent.
- Jeg vil ikke gå inn! - Det er for sent.
Scottie, jeg ...
Jeg fant henne ikke. Så hørte jeg skritt i trappen.
Hun løp opp i tårnet. Her.
Hun løp opp trappen og ut gjennom luken på toppen.
Jeg prøvde å følge etter henne, men jeg kunne ikke komme opp.
Det er ikke ofte man får to sjanser. Jeg vil bryte forbannelsen.
- Du er min andre sjanse, Judy. - Jeg vil vekk herfra.
Du ser ut som Madeleine nå. Gå opp trappen. Gå opp!
Gå opp trappen, Judy. Jeg følger etter.
Jeg kom ikke høyere enn dette. Men du fortsatte. Husker du det?
Halskjedet, Madeleine. Feilen var at jeg husket halskjedet.
- Slipp meg! - Vi skal opp i tårnet!
- Du tør ikke! - Vi får se.
Dette er min andre sjanse.
Du visste at jeg ikke ville gå opp. Var Elster og kona hans der oppe?
Og det var hun som døde.
Du var kopien, ikke sant? Var hun død da du ...
- Han brakk nakken hennes. - Han tok ingen sjanser, hva?
Og så kastet han henne ned. Men du skrek. Hvorfor skrek du?
Jeg løp opp for å stoppe det!
Hvorfor skrek du? Du hadde lurt meg så langt.
Du spilte kona veldig bra. Han forvandlet deg, som jeg gjorde.
Men ikke bare med klær og hår, men også manerer og ordvalg.
Og de falske transene dine. Du hoppet i bukten.
- Men du er en dyktig svømmer? - Ja!
Hva gjorde han så? Trente han deg? Øvet dere?
Sa han hva du skulle si og gjøre? Og du var en lærenem elev?
- Men hvorfor valgte dere meg? - Ulykken din.
Ulykken? Jeg var bløffen, ikke sant?
Jeg var bestillingsvitnet. Jeg ...
Jeg klarte det.
- Jeg klarte det. - Hva vil du?
Vi skal opp og se på åstedet. Kom nå, Judy.
Det var altså her det skjedde.
Dere gjemte dere der og listet dere ned og kjørte til byen.
Og så? Du var elskerinnen hans, hva? Hva skjedde med deg?
Vraket han deg?
Med konas penger, all frihet og makt vraket han deg. Så synd.
Han visste at du ikke ville sladre. Ga han deg noe?
- Litt penger. - Og Carlottas halskjede.
Det var feilen, Judy. Man skal ikke gjemme på minnene fra et mord.
Du skulle ikke ha vært ... så sentimental.
- Jeg elsket deg så høyt, Madeleine. - Scottie ...
Jeg var sikker da du fant meg. Du kunne ikke bevise noe.
Men da jeg så deg igjen, klarte jeg ikke å rømme. Jeg elsket deg.
Jeg lot deg forvandle meg, for jeg elsket og trengte deg.
Snille Scottie ... du elsket meg.
- Beskytt meg. - For sent. Hun kommer ikke tilbake.
Vær så snill ...
- Å, nei ... Nei! - Jeg hørte stemmer?
Gud være nådig.